- Hej klinac, sviraj nam dobru tarantelu!
A ti mi pokaži kako ide tarantela stari!
- Amerikaaa!
- Zašto dođavola ne siđeš? Samo jednom. Jedan put.
- Da i sam vidiš svet.
Sa sopstvenim očima.
Jesi li razmišljao o tome? Mogao bi da radiš šta god hoćeš.
Ljudi bi pošandrcali.
Mogao bi da zaradiš strava lovu čoveče. Da kupiš sebi najbolju kuću. Nađeš sebi ženu.
Zašto da ne?
Bog zna da ne možeš provesti ostatak života putujući tamo, `vamo kao neki jojo.
Svet je tamo napolju, treba samo preći rampu.
A šta je rampa, nekoliko glupih koraka.
Zaboga sve te čeka na kraju tog stepeništa. Zašto to jednostavno ne uradiš?
Jednom, zašto jednostavno ne siđeš?
- Zašto, zašto, zašto, zašto, zašto, zašto, zašto, zašto, zašto, zašto, zašto........ zašto, zašto, zašto?
Mislim da ljudi sa kopna, troše mnogo vremena pitajući se zašto.
Zima dođe i ne možeš dočekati leto, leto dođe i strahuješ od zime.
Zato se nikada ne umoriš od putovanja, uvek tražiš neko daleko mesto gde je uvek leto.
Ne zvuči mi kao dobra opklada.
- Stanite, zaustavite sve!
- Oprostite što sam si dozvolio da....... vaša muzika beše mnogo jaka.
Želiš li cigaru, hm?
- Ne deluješ presrećno što dolaziš u Ameriku.- Ne radi se o Americi.
Radi se o svemu što sam ostavio iza sebe.
Pre nekoliko godina znao sam samo za svoju njivu.
Svet je za mene počinjao i završavao na tom malom parčetu zemlje.
Nikada se nisam prošetao glavnom gradskom ulicom.
Možda ti ne možeš da razumeš, ali. - Savršeno te razumem.
Poznajem nekog ko je prošao kroz nešto veoma, veoma slično.
- Dali je i njegovo polje jednog lepog dana presušilo?
I dali je njegova žena pobegla sa sveštenikom?
I dali je groznica odnela, njegovih petoro dece?
- Ne ali je i on na kraju završio sam.
- Hm, u tom slučaju on je srećniji od mene.
Još uvek imam ćerku, najmlađu. Ona je preživela.
I zbog nje sam jednog dana odlučio da se borim protiv svoje nesreće.
I da putujem okolo bez cilja.
I tako jednog dana...
dok sam prolazio kroz jedan od gradova koje nikada ranije nisam video.
Popeo sam se na brdo...
i tada sam ugledao nešto najlepše što videh u životu.
More. - More?
- Nikada ga ranije nisam video, bilo je to kao prosvetljenje za mene.
Zato što sam mu čuo glas. - Glas mora?
- Da, glas mora.
- Nikada ga nisam čuo.
- Glas mora je kao uzvik, uzvik veliki i jak.
Vrištalo je i vrištalo. A ono što je vrištalo beše...
Ti,
sa govnima umesto mozga...
život je ogroman, možeš li to da razumeš?
Ogroman.
Nikada o tome nisam razmišljao na taj način.
U glavi mi je bila revolucija.
Eto tako sam odjednom rešio da menjam svoj život.
Da krenem iznova, promenim život, krenem iznova.
To reci svom prijatelju. - 1900!
1900!
Maks Tuni je, tvoj prijatelj!
- Izađi 1900, i ja sam ti prijatelj, iako se nikada nismo sreli.
Ne brini, nema policije.
- Rekao si nešto o klaviru, gde je tačno bio?
- Našli smo ga tamo.
- 1900!
- Na violini Džordž Tuli i Vil Dampas.
Na basu, Fredi Lajakano. Maks Tuni na trubi.
I konačno, na klaviru...
Deni Budman T.D. Lemon 1900, najveći !
Poslednji put ti kažem 1900, samo...
- Samo normalne note.
- Idemo, idemo, idemo!
- Gotovo je!
- Odakle ti? - Šta?
- Muzika? - Ne znam.
- Vidiš li onu tamo ženu na primer?
Izgleda kao neko ko je upravo ubio muža uz pomoć mladog ljubavnika.
I sada beži sa porodičnim nakitom. Nije li ovo njena muzika?
- Dođavola istina je.
- Vidiš li onog tipa tamo? Ne može ništa da zaboravi.
Slušaj njegovu muziku.
Glava mu puca od uspomena i on tu ništa ne može.
Gledaj onu tamo.
Izgleda kao prostitutka koja je rešila da postane opatica.
- To je neverovatno.
- Pogledaj ovog. Vidiš li kako hoda?
Rekao bih da je u tuđem odelu. Tražeći način kako da ga nosi.
Mislim da se na kvarno uvukao u prvu klasu, tražeći malo ljubavne avanture.
Ovaj ima Ameriku utisnutu u oko. On će je videti prvi.
Već ga čujem kako vrišti. - Amerikaaaa!
- Halo. - Zdravo.
Vi me ne poznajete ali pitao sam se dali bismo mogli malo razgovarati?
- Malo razgovarati? - Aha. - O čemu?
- O čemu god volite, o vremenu. O bilo čemu, Vi birajte temu.
- Jeli ovo nepristojan telefonski poziv?
- Jesi li ti faca sa imenom k`o sa 20$ ?
Hej čoveče šta to radiš? Moramo da pričamo.
- Sranje! - Hej sačekaj, želimo samo da popričamo!
- Od čega li se kriješ? - Budi miran ti mali kurvin sine!
Hajde, ne želimo da te povredimo. Mi smo prateći muzičari.
-Prijatno.- Slobodno možeš reći, slobodno možeš reći.
- Jesi li ti taj koji svira 10 vrsta džeza odjednom?
- Da budem iskren ne znam, nisam brojao. Ja sam samo pijanista.
- Bolje počni brojati druže.Ovde nas je poslao čovek koji je izmislio džez.
- Stvarno, šta želi od mene?
- Izaziva te na klavirski dvoboj.
- Dželi Rol, koji je razlog vašeg puta do Evrope na ovom parobrodu.
Kada nikada niste kročili ninašta veće od rečnog broda.
- Oh jebe se meni za Evropu. Jedini razlog što idem na ovaj krš...
jeste što tamo postoji gospodin kojeg želim upoznati.
Kažu da pakleno svira klavir.
Ali ništa nisam čuo o tome da može izaći na kopno.
- Jel on to govori o meni? - Možeš da se kladiš da govori o tebi.
- On kaže, hej Dželi, neko bolje od tebe svira klavir.
Onda sam rekao sebi, kako to da svira tako dobro a nema čak ni muda da siđe sa jebenog broda.
Hej opaki prokleti Dželi, ti si izmislio džez!
To ja kažem, jebiga, možeš da si priuštiš kartu prve klase do Evrope...
i brodari će da te prime samo ako digneš prst. Slikajte ga momci, slikajte ga.
- Reci mi istinu, plašiš li se?
- Ne znam. Zašto dvoboj? Šta se događa na dvoboju?
- Biće dobro ako je ovaj Dželi Rol Morton dobar koliko se priča.
Čuo sam mnogo o njemu tamo u Americi.
- Verujem da sediš na mom mestu.
- Ti si taj koji je izmislio džez, jal tako? - Tako kažu.
A ti si taj koji ne ume da svira ikoliko mu okean nije pod dupetom, jel tako?
- Tako kažu.
- Izvinite me, molim vas.
- Dželi Rol Morton nije svirao, on je milovao te note.
Zvučalo je kao da svileni prekrivač klizi niz žensko telo.
Ruke su mu kao leptirići, toliko lagane.
Počeo je u čuvenim romantičnim četvrtima Nju Orlinsa...
i ne da je naučio da udara dirke u tim kuplerajima.
Ljudi koji su radili radnju gore nisu hteli da ih išta uznemirava.
Hteli su muziku koja će se zavući iza zavesa i pod krevete...
ne uznemiravajući strast. Takvu je muziku on svirao.
I u tome je zaista bio najbolji.
- Na tebe je red, mornaru.
- Hajde!
- Šta to radi?
- Tiha noć.
- Zašto svira Tihu noć? Zar je već Božić?
- Šta nije u redu sa tobom? - Ne mogu si pomoći.
Muzika me rasplače.
- Cela posada se kladila na tebe. Ja sam uložio godišnju zaradu...
a ti sediš ovde i cmizdriš. Odmah prekini sa tim i počni smišljati muziku.
- Mogu li i ja da se kladim? - Ne!
- Maler je kladiti se na sebe. - Ne na sebe, kladio bih se na njega, on je najbolji.
- Ti si lud, znaš li to?- Ali tako ako izgubiš mogu da ti vratim pare.
- Ovo je identično muzičko delo, draga.
- Ovde je stvarno kraj svega.
- Neverovatno.
- Hajde, možeš ti bolje od toga!
- Hej Dželi, pokaži im kako se potapa brod!
- Nabi ovo u guzicu.
- Hej Maks, daj mi cigaretu, hoćeš li.
- Ti ovo ne podnosiš dobro. - Samo mi daj cigaretu.
- Ti ne pušiš. Šta je sa tobom?
Možeš oduvati ovog tipa jednom rukom. Hajde!
- Hoćeš li mi dati cigaretu?
- Utovarivaćemo ugalj sledećih nekoliko stotina godina i sve što ti kažeš je...
- Daj mi jebenu cigaretu, hoćeš li?
- Sam si ovo tražio šupčino.
-Ti je popuši, ja ne znam kako.
- Aaa, uh, sranje!
- Dželi Rol Morton proveo je ostatak puta zaključan u svojoj kabini.
Kada smo stigli u Sauth Hempton sišao je sa Virdžinijana i vratio se u Ameriku.
Sećam se da ga je 1900 gledao dok je silazio na napušteni dok.
I sve što je rekao bilo je: - Jebeš i džez.
- Upravo to je rekao, jebeš i džez.
- Ovo je neverovatna priča, neverovatna. - Jesam li propustio štogod važno?
- Može se reći. - Dođavola!
- Ne brini, moj prijatelj će ti ispričati kasnije. Hoćeš li?
- Možeš računati na to. - Hvala.
- Mnogo je dobar u pričanju priča.
- Ovo nije priča, gospodine! - Ovde nema nikoga!
- To je zato što nas je previše, uplašili smo ga.
- Žao mi je, sada napusti brod, ili ću narediti da te uhapse.
- Vrati se na posao. Brzo!
- Daj mi još jednu šansu.
- Odjebi prijatelju, sutra u podne, ovaj brod je istorija.
- Stani ili ću pucati! Imam te.
- Lakše ćale, to sam ja.
- Opet ti, jeli. - Spusti taj top, hoćeš li.
- Prodaš instrument pa ga posle kradeš. To je stari trik.
Trebao sam znati da si lopov. - Ne, ne, tražio sam ovo.
- Šta će ti to?- Pitanje je života i smrti, a treba mi i gramofon.
- Lopov i lažov! - Vidi ćale, ja nemam mnogo vremena.
- Pa ja imam, pošto je puška kod mene.
Sada kad malo bolje razmislim, od kada se muzika snima na parnim brodovima?
Ako je tu muziku stvarno svirao tvoj prijatelj znači da je nekada morao sići sa broda.
Jeli tačno? - Nema šanse ćale.
Lično je snimio ovu strastvenu pesmu. Ja mislim da je to njegovo najbolje delo.
Ali nije sišao sa broda da bi je snimio. Čak ni za sekund.
- Nebo je granica gospodine 1900. Ako se ova ploča proda kako treba...
a mi mislimo da hoće, vi ćete stići daleko gospodine 19.
Ne smeta vam ako vas zovem 19? - Ovo će boleti, zar ne?
- Spremite se gospodo. Odbrojavam i 1, 2, 3.
- Oh, 19! Ta muzika je zadivljujuća. Kako se zove?
Ou, nateraće ljude da plaču kofe. Mora da ima pravo ime.
Nešto privlačno, kao, Njihanje na vetru... - O super, kao i obično.
- Slatkih 19, to je to.
- Ti ćeš postati zverka.
I sve što treba da uradiš je taj veliki korak.
- Kakav veliki korak? - Silazak.
Sići sa ovih bednih dasaka i tražiti, tražiti svoju slavu i bogatstvo.
- Ne želim da upadam u razgovor momci, ali sa ovim...
možeš da imaš sve što poželiš i da nikada ne siđeš sa ovog broda.
- Napravićemo milione kopija.
Tako da ljudi širom sveta mogu čuti tvoju divnu muziku 19.
Gospodine 19?- Ne dam da moja muzika ide bilo gde bez mene.
- Hej, ne, ne diraj to! - Šta to radiš, ne možeš to da radiš!
- Sklopili smo ugovor, ne možeš se sada povući.
- Ja se uvek povlačim.
- Gospođice...
bio bih počašćen ako...
Gospođice...
ja, bio bih oduševljen...
ako biste prihvatili ovaj...
mali zalog za...
- Hej gospođice Pderini, šta radite ovde sasvim sami pored tih talasa?
Kapetan je rekao da ćemo uskoro proći tropski oblak.
- Super, bar ćemo imati nešto za gledanje, ha ha.
- Jeste li ikada primetili kako more menja boje, deset puta dnevno.
- Čak i više. Mogla bih da gledam more ceo dan.
- Znaš, seljaci nikada ne gledaju more, plaši ih. Bar sam tako čula.
- To nije istina. Jednom mi je otac rekao da je čuo glas okeana.
- Oh stvarno? Šta mu je reao?
- Ne mogu vam reći, to je tajna, A tajne treba da se čuvaju.
- Uf, baš je počelo da pada, hajdemo opet unutra.- O, da, dozvoli da te uhvatim pod ruku.